Aki hullócsillagot szeretne látni, még ma éjszaka is kémlelheti az eget. Jókai Anna vasárnapi levele, bár címében köthető az éjszakai égbolthoz, másféle csillaghullásról beszél. Olvassák értő szívvel!
Az egyik legfélreérthetőbb latin mondás: „Quod licet Jovi, non licet bovi.” Amit szabad Jupiternek, nem szabad a kisökörnek. Gyermekkoromban gyakran hallottam, amikor megtiltottak valamit, csak azért, mert kicsi vagyok. Jupiter, a vélelmezetten isteni lény kiváltságos, azt tehet, amit akar… jó, jó, de hogyan nevezhetjük a többieket egyszerűen kisökörnek…?! Sőt, a latin eredeti még az enyhítő „kis” jelzőt sem teszi az ökör elé. Erről van szó? Az egyiknek mindent, a másiknak semmit? Igazságos, Istentől való ez a sommás ítélet? Lázadoztam: akkor hát ki kéne a tömegből válni, Jupiterré lenni, s akkor megkaphatnám, amit akarok, élhetnék kényem-kedvem szerint, s bárkinek odavághatnám én is tetteim igazolásául: amit szabad Jupiternek, azt nem szabad ám a kisökörnek! De mégis: miféle önteltség, miféle gőg ez: magunk szuperminősítése, mindenki más lefokozásával? Nem megoldás ez sem. Később, már a diktatúra évei alatt értettem meg, ez a mondás nem igazolása az önkénynek, hanem keserű életbölcsesség, rezignáció; a hatalom, a politika napi gyakorlatának rögzítése, ugyanaz, amit a népi megfigyelés oly triviálisan, de találóan fejez ki, miszerint mindig az erősebb kutya… Nem menlevél, hanem kényszerű belenyugvás, némi öniróniával, hogy így volt és így is lesz, amíg világ a világ: akinek pénzből, rangból, szerencséből több jutott, följogosítottnak véli magát a sokszor törvényen felüli, gátlástalan cselekvésre, de mindenképp a lubickoló, élvezkedő, szabados létezésre… de a szegénynek és nyomorultnak ugyanaz nem jár, sőt tilos! Ál-Jupiterek pöffeszkedtek, s ütöttek billogot embertársaikra, alázták meg őket, hol fajuk miatt, hol társadalmi osztályuk miatt. Bűnös és veszélyes dolog lett a szabad gondolkodás, előírták a fiók-cézárok, saját ízlésük és érdekük szerint. Már-már megváltoztathatatlan valósággá vált, már-már lassan el is hitték sokan: ez a rend, hiába is ágálni, hiába is ugrálni… Mára valamicskét változott a helyzet, a demokrácia, ha nem is tökéletes, de mégis enged mozgásteret, az egyén kevesebb kockázatot vállal, ha bátran véleményt nyilvánít, s nem szegődik el a kisökör ráosztott szerepére. Most a „képzelt Jupiterség”-nek egy új mutációja kísért: az ún. „szellemi elit” egyes tagjai, csoportjai nevezik ki magukat tévedhetetlennek, minden kérdésben csalhatatlannak. Hajlamosak arra, hogy mindenkit lenézzenek, aki nem gazsulál és uralmukat nem szolgálja. Azt hiszik, a tehetség birtokában, hogy „különlegességük” természetes velejárója a botránkoztató életvitel, a gonoszat cselekvés, az árulás… és még mi minden! A jupiterkék azt hirdetik, hogy meghaladták az erkölcsöt, pedig csak kívülrekedtek rajta. „Szellemi fölényt” emlegetnek, holott a szellem sohasem fölényes, minél magasabb szférából táplálkozik, annál alázatosabb.
Itt az ideje a mondást ellenkezőjére fordítani: Quod licet bovi, non licet Jovi. Amit még szabad elkövetni, esetleg, a tudatlan emberkének, azt már nem szabad elkövetnie annak, aki valóban isteni mintát követ! Jupiter a felelősebb.
Jókai Anna, 2000
Forrás: dia.hu
Nyíregyházi Egyházmegye
H | K | SZ | CS | P | SZ | V |
---|---|---|---|---|---|---|
1 |
||||||
2 |
3 |
4 |
5 |
6 |
7 |
8 |
9 | 10 | 11 | 12 |
13 | 14 |
15 |
16 |
17 |
18 | 19 |
20 |
21 | 22 |
23 | 24 | 25 | 26 | 27 | 28 | 29 |
30 |