Tizennégy évvel ezelőtt április 2. estéjén lépett be az örök húsvétba II. János Pál pápa. Még pápasága előtt írt írásaiból idézünk az alábbiakban.
Attól a perctől kezdve, hogy az embert bűne miatt elűzték az élet fájától, a föld temetővé vált. Ahány ember, annyi sírhant. Sírok nagy bolygója.
A sírok között, a Kálvária közelében, van egy sír, amely az arimateai József tulajdona volt. Ebbe a sírba temették Jézus testét, miután levették a keresztről. A temetéssel sietniük kellett, hogy végezzenek vele még a húsvéti ünnepek előtt, mivel éppen „az előkészület napja volt”.
A bolygónk kontinensein szétszórt sírok között van egy üres sír, ahol Isten Fia, Jézus Krisztus, az Ember, halálával legyőzte a halált. „O mors, ero mors tua! – Ó halál, a halálod leszek!” Az ember, akit bűne miatt az élet fájától elűztek, Krisztus testében újra megláthatta azt. „Aki e kenyérből eszik, örökké él. A kenyér, amelyet adok, a testem a világ életéért.”
Bár bolygónkon továbbra is emberi sírok sokasodnak, s egyre több a temető, ahol az ember visszatér származása helyére – „Mert por vagy és a porba térsz vissza” – mégis mindenki, aki Jézus Krisztus sírjára tekint, a feltámadás reményében él.
(Elmélkedés a keresztút XIV. állomásához –
Balássy Péter fordítása)
Új időkbe merülve
Titkomban elmerülve élek, tekintetednek gazdagsága áthatja lényemet,
mennyire növekszem e látomásban, mennyire eggyé válok itt a csönddel,
minderről nem tudtak sokáig
mert a Te tekintetedről senkinek sem beszéltem.
De jelenléted nem szűnik soha bennem –
feléd tartok, egyetlen torkolat, s oly eggyé válunk egy napon,
mint mozdulatlan, legmélyéig áttetsző folyó –
bár testem megmarad.
Jönnek majd a tanítványok – érzik, hogy nem dobog a szív.
Életem nem függ többé vérem ritmusától
és fáradt lépteim alól nem szökik el az út.
Körülölel az új idő, mely ott csillog a kihunyó szemekben,
és a szívemben él.
És végleg beteljesül minden, s a gondolatokat betölti az öröm.
Akkor dalra nyitom ajkam, nem hagyok ki egyetlen dallamot sem,
akkor dalra nyitom ajkam, s az magába zárja egész életed,
színültig átitatva a mérhetetlen fényű és egyszerű Eseménnyel,
mely minden emberben megfogant, láthatóan és titokzatosan
bennem pedig megtestesült és világra jött
eljutva oly sok nemzedékhez, akiknél otthonra lelt.
(Az Anya című versciklusból – Balássy Péter fordítása)
A bennem növekvő ige – Karol Wojtyła (II. János Pál pápa válogatott írásai), Zrínyi Nyomda Kiadója, 1990.
Forrás és fotó: Magyar Kurír
Nyíregyházi Egyházmegye
H | K | SZ | CS | P | SZ | V |
---|---|---|---|---|---|---|
1 |
||||||
2 |
3 |
4 |
5 |
6 |
7 |
8 |
9 | 10 | 11 | 12 |
13 | 14 |
15 |
16 |
17 | 18 | 19 |
20 |
21 | 22 |
23 | 24 | 25 | 26 | 27 | 28 | 29 |
30 |